WRIGHT-DOBIES PIGESKOLE
I piger kan tage servietter og tallerkener.
Tante Lily.
- Vil du være sød at hjælpe mig? - Det er ikke just mit gebet, men pyt.
Bedstemor!
Skat.
Hvor er jeg glad for, at du kom.
Jeg kunne dårligt sove i nat, fordi jeg var så spændt på at se dig.
Fru Tilford, De må have mig undskyldt.
Din nye kjole klæder dig virkelig, Mary.
Jeg må nok sige, at du ser dejlig og sund ud.
Sådan som de jager med os her, er det et held, jeg ikke har rakitis.
- Det er for dit eget bedste. - Sådan er det med alt det, jeg hader.
Men jeg er glad for, at du er her.
- Hej, frøken Dobie. - Frøken Wright.
- Hvad synes du om vores skole? - Den er rar.
Jeg tror, vi er kommet for at blive.
Jeg tror, vi får to eller tre nye elever næste år.
Martha, det er næsten for godt til at være sandt.
Vi kan ikke stå her og hovere.
I mangler en køkkenhjælp. Det er for hårdt at undervise og så vaske op.
Tante Lily, ti minutter er lang tid til ét glas.
Mit mål er ikke hast, Martha. Mit mål her i livet er perfektion.
Gider du så ikke gøre nogle flere af dem perfekte?
Jeg har fået en af mine hovedpiner.
Jeg går op og forbereder mig til mine timer i morgen.
Godnat.
Sov godt, tante Lily. Løs bekymringens uredte garn op.
Karen, hvis jeg kunne forsørge hende på anden vis, ville hun ikke være her.
Du bekymrer dig for meget om hende. En dag får vi penge nok til...
Jeg lavede forresten regnskab, og vi har 90 dollar i overskud.
- Overskud? Utroligt. - Det er lidt, men det er første gang.
Ud med de røde og ind med de sorte tal.
- Hvad gør vi med dem? - Sparer dem op.
- Du mangler tøj. - Hvad med dig?
Jeg er til nederdel og bluse. Det går altid an.
Du er Fifth Avenue. Rue de la Paix.
- Du skal holdes ved lige. - Ja, som et gammelt krigsmonument.
Jeg mener det. Jeg kan huske, hvordan du gik klædt i gymnasiet.
Første gang jeg så dig løbe gennem gården med flagrende hår...
På det tidspunkt flygtede jeg fra en kemiprofessor.
Jeg husker, at jeg tænkte: "Sikke en køn pige."
- Så skal de i seng. - Du svinger pisken i dag.
Skynd dig tilbage, så kan vi gå en tur.
Det ville være dejligt.
Så, piger.
Frøken Wright, min nye ring er forsvundet.
Det skal du ikke tænke på. Vi finder den i morgen.
Så er det sengetid.
Så slukker vi.
Syng bare. En kvinde, der synger under arbejdet, er en glad kvinde.
- Hvem har sagt det? - Joseph Cardin. Kender du ham?
- Læger reklamerer ikke for sig selv. - Men de sulter til gengæld.
- Er du ikke på hospitalet om søndagen? - Jeg har byttet med doktor Mallory.
- Byttet søndag mod onsdag? - De er begge 24 timer lange.
Hvorfor kravler du ikke bare derind og ser dig omkring?
Ved du, hvad jeg gjorde i morges?
Hjalp mit barn nummer 100 til verden.
Tillykke.
- Hvor mange børn vil du have? - Jeg har allerede 20.
Ovenpå.
- Hvor er Karen? - Hun lægger dem i seng.
Det er en god øvelse.
Hvad med at betale skolepenge? Så får du tre måltider om dagen her.
Du har været skarp i tonen over for mig på det seneste.
Har jeg det?
Måske er det bare mig.
Det er det måske.
Vent.
- Hvor har du den bog fra, Mary? - Hurtigt. Jeg har læst siden to gange.
Nu kan du godt bladre.
Nøj!
Dobbelt nøj!
Hun er på vej herover.
Hvor er her fredfyldt. Alle læser lektier.
Hvor er Katherine?
Så er det nok for i dag, Katherine.
Den historiebog er fra sidste år, Mary.
Jeg har det underligt. Jeg ved ikke, hvad det er.
Jeg har smerter.
- Det har jeg haft hele dagen. - Hvor?
Rundt omkring.
- Er der noget, du vil have? - Jeg må hellere ringe til bedstemor.
Måske er søvn det bedste middel.
I morgen ringer jeg til doktor Cardin og spørger ham om dine smerter.
Katherine, din bøjle.
Så er det sengetid.
Godnat.
Doktor Cardin mig her og doktor Cardin mig der.
Hun inddrager ham altid i samtalen.
- Hun er trods alt forelsket i ham. - Hvorfor gifter de sig så ikke?
Det hørte jeg ham også spørge hende om engang. Nedenunder.
Jeg har din frakke med. Er du klar?
Se, hvem der er kommet.
- Hvem? - Dig. Det er søndag. Hvad er der sket?
Jeg slog alle patienterne ihjel og tømte hele bulen for sjov. Kom nu.
- Kom nu, Martha. - Jeg er for træt til to piger.
Martha og jeg ville gå en tur.
Så gå da.
Gå du bare, Karen. Jeg er træt. Jeg skal rette stile.
Vi ses senere, Martha.
- Skal vi gå i biografen? - Niks.
- Gå en tur ved søen? - Niks.
Tage en øl?
Jeg hader øl.
Hvad vil du så lave?
Lad os prøve noget, vi ikke har prøvet før, såsom at gifte os.
Når vi er gift, siger vi nok det samme: Gå i biografen, gå en tur ved søen.
Det håber jeg da ikke. Nej, bestemt ikke.
Det bliver rart at sidde for os selv på vores værelse.
Læse en bog...
Er det, hvad du har tænkt dig at lave, når du er blevet gift?
Hvad er der galt med dig, Joe?
Det samme som i sidste uge, i sidste måned og sidste år.
Jeg kunne aldrig forlade Martha...
Før skolen er oppe at køre. Tak, det ved jeg.
Sådan har jeg aldrig hørt dig tale. Hvorfor er du så vred i aften?
Det ved jeg ikke.
Hvorfor ved du ikke det?
Hvorfor ved du det ikke?
Folk føler, som de føler, og sådan er det bare.
Jeg føler mig ensom og træt, og jeg er dødtræt af fremtidsplaner.
- Er du forelsket? - Andre folks børn...
- Jeg spurgte, om du var forelsket. - Vær nu ikke så sød.
Det, jeg ville spørge dig om, hvis du ikke talte så meget, var...
Kan vi få et barn om tolv måneder?
Udmærket, min tøs. Det er en aftale.
Jeg elsker dig så højt.
Joe og jeg har besluttet os for at gifte os, to uger efter skolen stopper.
- Så snart? - Joe synes ikke, det er spor snart.
Nej, det gør han vel ikke.
Tillykke.
Kunne det ikke være skønt at holde bryllupsfest her?
Så står haven i fuldt flor, og roserne er sprunget ud.
Vi kunne sætte en bolsjestribet markise op.
Og så farvel til Wright-Dobies skole.
Mit ægteskab ændrer ikke mit forhold til skolen.
Det gør det, Karen. Det ved du. Der er ikke noget at gøre.
Du bliver ved med at sige den slags. Det har vi jo talt om.
Joe beder mig ikke holde op, og jeg har ikke tænkt mig at rejse.
Selvfølgelig har du ikke det. Jeg ved ikke, hvad jeg tænkte på.
Jeg forstår dig ikke. Det har været et slid at bygge det her op.
Og lige som vi er ved at finde fodfæste, smider du alt over bord.
For guds skyld, vil du have, at jeg skal opgive mit ægteskab?
Nej.
Selvfølgelig ikke. Undskyld, Karen.
Jeg ved ikke, hvordan jeg kunne være så egoistisk. Kan du tilgive mig?
Det har jeg allerede gjort.
Det har været en lang dag. Vi trænger begge til at sove.
Du har ret. Hvem står for morgenmaden?
Det gør jeg.
Du ved da godt, at jeg kun ønsker dig det bedste, ikke?
Det ved jeg godt.
"Jeg må skamme mig: Sæt, hun først mødes med den lokkende Antonius.
Han kunne gøre krav på hende og ødsle det kys..."
Evelyn, kan du ikke forestille dig selv som Cleopatra, der taler til en slange?
"..den livets knude, som er helt forviklet, du stakkels giftkræ.
Bliv nu vred, og skynd dig."
Mary, kommer du først til recitationstimen nu?
Hvis du er ligeglad med dine lektier...
Jeg hentede de her, fru Mortar.
De sagde, De elskede blomster, og jeg plukkede dem langt væk.
Det var vel nok betænksomt, Mary. Så er du vel tilgivet for denne gang.
Betænksomhed og høflighed er tegn på velopdragenhed, og det er fremragende.
Det må I hellere skrive ned.
Det skrev vi ned i sidste uge.
Sæt dem i en vase for mig, Mary.
Godeftermiddag, frøken Wright.
- Evelyn har læst "Cleopatra" for os. - Det var da dejligt.
Og Mary er lige kommet med blomster til mig.
- Hvor har du dem fra, Mary? - Hun har plukket dem specielt til mig.
Hvor fandt du dem, Mary?
Nede i nærheden af søen.
Jaså.
Det var det hele, piger. Tak skal I have.
- Jeg skal hente min biologibog. - Det må vente.
Du havde ikke behøvet at gå ned til søen.
Der lå en buket helt mage til ude i skraldespanden.
Hvor var det frækt gjort.
Kom her og sæt dig ned.
Mary, hvorfor gør du de her ting? Hvorfor lyver du sa ofte for os?
Jeg lyver ikke.
Hvis du vil afreagere eller udfordres, så kom og sig det til os.
Fortæl os sandheden. Jeg lover dig, at vi nok skal prøve at forstå det.
Jeg plukkede blomsterne nede ved søen.
Du giver mig ikke noget valg. Jeg må straffe dig.
Du holder frikvarter alene, og du har udgangsforbud fra skolen.
- Også på lørdag? - Ja.
- Men jeg skulle jo til kapsejlads. - Det privilegium har du mistet.
- Jeg siger det til bedstemor. - Gå ovenpå, Mary.
- Det bliver sagt. - Gå op ovenpå, Mary.
Jeg har det skidt.
Jeg har ondt.
Det gør ondt her.
Det har jeg aldrig prøvet før.
Mit hjerte. Det er nok ved at gå i stå.
Jeg kan ikke trække vejret.
Det er ingenting. Ring hellere til Joe, og bed ham komme forbi.
Faldt hun?
- Nej, jeg straffede hende. - Så ramte du omsider.
Selvfølgelig ikke. Hun er vist bare besvimet.
Måske har hun fået hjertestop.
Fødderne skal vist ligge højere end hovedet.
Prøv her.
- Hvor? - Her.
- Der? - Ja, det er et yderst vigtigt sted.
Ja, nemlig.
Da Delia Lambert fik hjertestop midt på scenen, ramte jeg det punkt.
- Overlevede Delia? - Ja, jeg reddede hende.
- Hvordan er hendes puls? - Pulsen er rigtig skidt.
Hun er ved at forsvinde for os. Der er ingen hjertelyd.
Vi har brug for en ekspert. De vil måske overtage patienten?
- Hjertestop er ikke noget at spøge med. - Det kunne aldrig falde mig ind.
- Som barnets lærer... - Fru Mortar, gider De lige?
Jeg blev på det nærmeste smidt ud.
Det er måske i orden, at din tante bliver ydmyget?
- Tante Lily... - Karen er ubehøvlet over for mig.
Karen behandler dig godt. Og så har hun tålmodighed med dig.
Tålmodighed? Jeg har knoklet mine fingre til blods for jer to.
Nemlig, til blods.
Du har længe talt om at rejse tilbage til New York.
Jeg har ikke været der i årevis. Jeg kommer aldrig på Broadway igen.
Det gør du da, tante Lily. Tag bare tilbage til New York.
- Du vil bare af med mig. - Jeg vil bare give dig, hvad du ønsker.
Du taler altid om teatret og om mulighederne i fjernsynet.
Så bliver man smidt ud. Søde, taknemmelige piger.
- Hvordan kan folk arbejde med dig? - Vær sød ikke at hæve stemmen.
Jeg skriver til min agent. Når de har en passende rolle...
Nej. Så længe bør vi ikke vente. Du skal få den smule penge, vi har.
Tror du, jeg vil have jeres penge? Så hellere skrubbe gulve.
Du skifter mening efter en enkelt etage.
Jeg burde efterhånden have vidst,
at det er klogest at holde sig væk, når han er til stede i huset.
Når hvem er i huset?
Mig kan du ikke narre. Enhver dag, hvor han er i huset, er en dårlig dag.
Lad os nu holde op. Jeg er træt. Jeg har arbejdet siden klokken seks.
Du kan ikke holde ud, at de er sammen, og så lader du det gå ud over mig.
Guderne må vide, hvad du vil gøre, når de bliver gift. Jaloux...
Selv som barn var du jaloux af natur.
Hvis du havde en ven, blev du vred, hvis hun kunne lide en anden.
Det er noget af det mest unaturlige.
Jo før du rejser, jo bedre.
Du giver mig kvalme. Jeg vil ikke finde mig i dig længere.
Du må rejse i morgen. Ingen svinkeærinder.
Hvad laver I hernede?
Jeg var på vej ovenpå.
Vi kom for at se, hvordan Mary havde det.
I kom herned for at smuglytte.
Det var ikke med vilje.
Søde, unge damer gør ikke sådan noget som at smuglytte.
Vent ude i forhallen. Jeg taler med jer senere.
Du burde ikke omgås børn. Du er ikke for sarte øren.
Er det nu min skyld?
Se hellere på dig selv i stedet for at blive ved med at give mig skylden.
Hvad er der galt med hertuginden?
Hun øver sig på en sortie til det rette skuespil.
- Og Mary? - Frisk som en havørn.
Hun er dumpet i kunsten at besvime.
Vi er ved at miste tålmodigheden. Nogen burde tale med fru Tilford.
Du udpeger vel ikke mig?
- Hun er din tante. - De kommer ikke med i vielsesattesten.
Har Karen tilfældigvis sagt, at hun har sat en dato?
Det har hun tilfældigvis.
- Hvad er der galt, Martha? - Ikke noget.
Det tror jeg, der er. Hvad stikker dig? Jeg troede, du havde godkendt mig.
Du ved vel, hvor meget jeg holder af dig. Tænk ikke på skolen.
- Karen ved, jeg ikke modsætter mig... - Hold op, for fanden.
Hold op med at trøste eller tale ned til mig
eller have ondt af mig, eller hvad det nu er, du gør.
Lad mig være i fred.
Englebarnet er vågnet til live igen.
Hendes værelseskammerater lyttede,
mens tante Lily og jeg råbte ad hinanden.
Karen, jeg tror hellere, vi må skille de to piger fra Mary.
Ja. Hun har en dårlig indflydelse.
- Jeg har en klasse, der venter. - Jeg klarer det.
Piger, værsgo at komme ind.
Hvordan er det at vende tilbage fra graven? Mødte du nogen?
- Mit hjerte gør ondt. - Den historie er du glad for, hva'?
- Jeg vil tale med min bedstemor. - Vi beklager, frøken Wright.
Også jeg. Den slags gjorde I ikke før. Vi bliver nødt til at skille jer ad.
Peggy, du flytter ind hos Helen Burton. Mary bytter værelse med Rosalie Wells.
- Frøken Wright... - Bare fordi jeg fik ondt.
- Du er altid ond ved mig. - Hold så op, Mary.
Jeg bliver altid straffet for alt det, der sker her.
Giv Rosalie besked.
Hjælp!
Går du nu?
Ikke før jeg bliver betalt.
- Farvel, lærerinde. - Farvel, doktor.
Lad mig høre. Hvorfor ville Dobie af med Mortar?
Doktor Cardin og frøken Wright skal giftes.
Det ved alle jo, dit fjols.
Men alle ved ikke, at frøken Dobie ikke vil have, at de gifter sig.
Hvad siger du så?
- Hvorfor ikke? - Det ved jeg ikke.
Mortar sagde, Dobie var jaloux.
Og at hun også var sådan, dengang hun var barn.
Og at hun ville have frøken Wright for sig selv, og at det var unaturligt.
Så kan du nok tro, Dobie blev vred.
Hvad mon hun mente med "unaturligt"?
"U" betyder "ikke". Ikke naturligt. Så tabte geniet her sin bog.
- Hvad leder du efter? - Mit armbånd.
Jeg kan stadig ikke finde det.
Jeg bryder mig ikke om, at Mary flytter herind.
- Kom her, Sylvester. Vi flytter. - Hun pudser næse hele natten.
- Jeg skal bruge to dollar. - Beklager.
Du har to dollar og 75 cent. Giv mig dem.
Nej. Dem får du ikke.
Giv mig dem.
Nej. Slip mig.
Hvad er det for en ballade? Jeg får en af mine hovedpiner.
Jeg er så udkørt over alt der pakkeri og flytteri, og den larm er for meget.
Er det ikke Helen Burtons armbånd? Det, der var forsvundet?
Nej, frue.
Det er Rosalies armbånd. Du tabte det.
I min barndom blev børn set, men ikke hørt.
Opfør jer nu som rigtige damer.
TILLYKKE, HELEN
Får jeg så de penge?
Behold byttepengene.
Undskyld, bedstemor.
Det var ikke min mening at såre dig.
Kan du tilgive mig?
Hvordan kunne du finde på sådan at løbe væk?
Jeg har jo sagt, jeg er bange for dem.
Sludder.
- De kan ikke lide mig. - Det tror jeg ikke på.
De straffer mig altid. For alt, hvad de kan finde på.
Det er noget, du bilder dig ind. Frøkenerne er nogle søde, unge damer.
Du aner ikke noget om dem. Det gør jeg.
Jeg ved en hel masse.
Som for eksempel hvad der skete i går.
Hvad skete der da i går?
- Det kan jeg ikke sige. - Hvorfor ikke?
- Så tager du bare deres parti. - Udmærket.
Frøken Dobie og fru Mortar havde et frygteligt skænderi.
Peggy og Evelyn hørte dem. Og så opdagede frøken Dobie dem.
- Så tvang de os til at flytte værelser. - Hvad er der galt i det?
De vil ikke have os i nærheden. De har hemmeligheder.
Der er ikke noget galt i, at folk har hemmeligheder.
Men det var mærkelige hemmeligheder.
Peggy og Evelyn hørte Mortar sige, at hun vidste, hvad der foregik.
De diskuterede alt muligt.
Om at frøken Wright og fætter Joe skulle giftes.
Og om at frøken Dobie var jaloux.
Så kan du tro, Dobie blev vred.
Jeg vil ikke høre din væmmelige sladder.
Jeg tror ikke på den snak om jalousi mellem frøken Dobie og frøken Wright.
Men jeg sagde ikke, hun var jaloux på frøken Wright.
Jeg sagde, at fru Mortar sagde, frøken Dobie var jaloux på fætter Joe.
Det forstår jeg ikke.
Heller ikke jeg. Men fru Mortar sagde, det var unaturligt at føle sådan noget.
Jeg fortæller bare, hvad hun sagde.
Fru Mortar sagde, at frøken Dobie var lige sådan, da hun var lille.
- Og det var unaturligt. - Hold op med at bruge det ord, Mary.
Det var det ord, hun brugte.
Så blev de vrede, og frøken Dobie bad fru Mortar om at forlade huset.
- Det var nok ikke derfor. - Det var det garanteret.
Faktisk bliver frøken Dobie vrissen, hver gang fætter Joe kommer.
I går sagde hun "fanden" til ham.
- Sikke et sprog, du holder dig. - Men det var det ord, hun brugte.
Engang var frøken Dobie på sit værelse. Det ligger ved siden af vores.
Frøken Wright går derind næsten hver aften og bliver der længe.
Det er derfor, de vil af med os. Med mig, altså. Vi hører alt muligt.
Det er derfor, de vil have os til at bytte værelser.
SKOLEOMRADE
Jeg har også hørt andre ting.
Alt muligt andet. Nogle underlige, sjove lyde.
Og vi har også set noget.
- Hvad for noget? - Det kan jeg ikke sige.
Du irriterer mig. Har du noget at sige, så sig det.
Jeg kan ikke sige det højt. Jeg må hviske.
- Hvorfor skal du hviske? - Det er jeg bare nødt til.
Er du klar over, hvad det er, du siger?
Stands bilen, John.
Lige et øjeblik.
Det er sandt.
Du venter bare her.
Ah, du godeste!
Godmorgen, fru Tilford.
Jeg skal tale med en af frøkenerne.
De har time. Jeg har aldrig i mit liv båret en kuffert.
Du milde.
Jeg venter.
Jeg må hellere prøve at få mast de her ting ned i tasken.
Min tjener på teatret plejer at pakke for mig.
Hvad tænker De dog ikke om mig?
Jeg opgav en vigtig rolle bare for at undervise her.
Og nu har min niece fyret mig.
Fyret efter et års opslidende arbejde.
Jeg ofrede min ungdom for hende, men den slags kender De vel alt til.
Utaknemmelighed svider værre end hvepsens stik.
Gad vide, om jeg kan få en af frakkerne ned i kufferten?
Fru Mortar,
jeg har ladet mig fortælle, at De anvendte et besynderligt ord om Deres niece.
De mener, der er noget unaturligt...
Det hele er ganske unaturligt.
En kvinde på hendes alder burde have en mand.
I det mindste en bejler, men det har hun aldrig haft.
Unge mænd synes om hende, men ikke længe. Hun gider dem ikke.
Hun er kun interesseret i skolen og Karen Wright.
Skal man som 28-årig tage sig af andre folks børn?
Hun har intet nyt tøj og ikke andet at glæde sig til end en ferie med Karen.
Nu hvor Karen skal giftes,
har Marthas dårlige humør taget overhånd, og det går ud over mig.
Venskab mellem kvinder er i orden. Ingen har haft flere venner end jeg.
Men denne vanvittige dyrkelse er for meget.
Jeg har glemt noget.
Min paraply. Den står i garderoben.
Det er måske også det bedste.
Det måtte jo ske før eller senere. Jeg havde ikke klaret det meget længere.
Her er den. Man bør heller ikke forsømme sin sande profession for længe.
Min sminketaske. Den står ovenpå. Jeg er straks tilbage.
- Kør tilbage til huset, John. - Javel, frue.
- Skal jeg så ikke tilbage i dag? - Nej.
I den her uge?
Nej, Mary, du skal ikke tilbage dertil.
Nogensinde?
Du er den sødeste, rareste bedstemor i hele den vide verden.
John, vær sød at standse hos frøken Anderson.
Katherine, vær sød at fortsætte.
Rosalie, gider du lige komme med ud et øjeblik?
Værsgo.
Din mor har sendt besked om, at du skal overnatte hos fru Tilford.
- John kører dig derhen. - Hvorfor det?
Det er sikkert ikke noget alvorligt.
Din mor har været bortrejst, og hun vil sikkert gerne se dig.
John er derude. Skynd dig lidt.
Javel, frøken Dobie.
Jeg vil da også vide hvorfor.
Først kommer Mary ikke tilbage og nu Rosalie?
Jeg ved det ikke.
Nu kommer der en bil mere.
Rosalie Wells skal sove her i nat.
- Indtil hendes mor kommer. - Skal hun sove herinde?
- Hvis du ikke holder hende vågen. - Hvorfor?
Hvad ved jeg om alle de tosserier, der foregår her?
Kom bare ind, Rosalie.
- Har du været i bad? - Ja, frue. I morges.
Tag hellere et til. Jeg reder din seng senere.
Hvis du mangler noget, så bare sig til.
Bangebuks.
Men, fru Walton, der må da være en grund.
- Fru Vincent, vil De ikke nok sige... - Kom, så går vi.
Hun lagde på.
- Har du fået fat i Joe? - Han er ude på lægebesøg.
- Frøken Janet. - Ses vi igen, frøken Dobie?
- Det ved jeg ikke. - Det er underligt, at alle rejser.
Din mor bad dig skynde dig.
Har fru Webb ingen besked til os?
Hun bad jer pakke Janets ting, så henter jeg dem.
- Var det det hele? - Ja, frøken.
Hr. Burton, kan De ikke...
Hvad er det, der foregår? Er alle gået fra forstanden?
- Det er jeg frygteligt ked af. - Kom så, Helen.
Vi er også kede af det, skat.
Mange tak. Farvel.
Sæt dig ud i bilen, Helen.
Hvor meget skylder jeg?
Vi vil ikke have penge. Vi vil vide, hvorfor det her sker.
Det burde De selv vide.
Tager De Deres barn ud af skolen uden at vide hvorfor?
- Tal De hellere med Helens mor. - Hvorfor det?
Det her er ikke noget, jeg har lyst til at tale om.
Hr. Burton, De er nødt til at sige det.
Hvad ville du sige, hvis jeg fortalte, at jeg ved, hvorfor du forlader skolen?
Du lader altid, som om du ved alting.
Dig og dine dumme hemmeligheder.
Hvad nu, hvis jeg sagde, at det var på grund af noget, du fortalte mig?
Mig? Jeg har da ikke fortalt dig noget.
Det var ikke, hvad jeg sagde til min bedstemor.
Mary Tilford, jeg fortalte dig ikke noget.
Jeg siger til din bedstemor, at jeg ikke har fortalt dig noget.
Du forsøger bare at få mig i fedtef...
Hvorfor går du ikke?
Vent lidt. Jeg går med dig.
- Hvorfor det? - Jeg vil fortælle hende om det her.
- Fortælle hvad? - Bare at du stjal det fra Helen Burton.
Det gjorde jeg i hvert fald ikke. Jeg lånte det.
Jeg ville lægge det tilbage, når jeg havde haft det på.
Jeg ville ikke beholde det. Jeg var ved at lægge det tilbage, da jeg tabte det.
Og hvem skulle så tro på det?
Hvis jeg sagde det til min bedstemor,
vil hun fortælle dine forældre og alle på skolen
og politiet, at du er en tyv.
Så ville du komme på en skole for kriminelle.
Mary, vær sød ikke at sige det til nogen.
Se bare. Jeg gør alt, du beder mig om.
End ikke ti vilde heste kunne få hemmeligheden ud af mig.
- Tak, Mary. - Så længe du gør, som jeg siger.
Vil du være med i min pigeklub?
Ja. Det tror jeg nok.
Læg din hånd på hjertet, og sværg klubben troskab.
"Jeg, Rosalie Wells, er nu medlem af inderkredsen."
"Jeg vil aldrig forråde en af mine søstre."
- Hej, Amelia. - Godaften, Joseph.
- Hvordan går det? - Jeg er træt.
Vi høster resultatet af parringssæsonen.
- Afbrød jeg dig midt i en konsultation? - Nej, jeg var færdig på hospitalet.
Det fortalte jeg dig da i telefonen.
Naturligvis.
Hvordan står det til på hospitalet?
Som det plejer. Vi har for få penge og for lidt udstyr.
Det er næppe det, du vil tale med mig om. Hvad er der galt? Er du utilpas?
Hvis jeg bare vidste, hvor jeg skulle begynde.
Begynd med det nemmeste.
Det er virkelig svært at få det sagt.
Kan du ikke sige det til mig?
Vidste du godt, at de har fyret fru Mortar fra skolen?
Har de det? Godt. Det var på tide.
Er det ikke sært, at de ville af med den tossede, harmløse kvinde?
Lily Mortar er ikke en harmløs kvinde, men tosset, det er hun.
Hun er en selvisk, gammel dødbider. Det er dumt at have ondt af hende.
Var det derfor, du ville tale med mig?
Nej, der var noget andet.
Du har været forlovet med Karen Wright længe.
I to år, ja.
Hun har åbenbart svært ved at beslutte sig.
Det var nok mest på grund af skolen. Det var hårdt at få den op at stå.
Og så er der frøken Dobie.
Ja, men nu er det på plads.
Køb du bare en bryllupsgave. Det er officielt.
Nå? Ingen lykønskninger?
Joseph, du må ikke gifte dig med Karen.
Hvorfor må jeg... Hvad er det, du snakker om?
Hvorfor må jeg ikke det?
Fordi der er noget helt galt med Karen.
Der er da noget helt galt med dig, hvis du tror, du kan sige sådan til mig.
Jeg ved, hvad jeg taler om.
Hvem er nu det?
- Er fru Tilford her? - De er ikke velkomne.
- Hvad fabler du om? - De er ikke velkomne her.
Så er jeg heller ikke velkommen.
Hvad foregår der, skat?
- Hvorfor gjorde hun det? - Hvad er du ude på?
- I skulle ikke være kommet. - Hvad sker der?
- Har hun ikke fortalt dig det? - Ingen har fortalt mig noget som helst.
- Er der sket noget på skolen? - Der er ikke nogen skole længere.
- Børnene er blevet fjernet. - Hvorfor?
Ingen ville sige det. Omsider sagde hr. Burton det.
Hvad sagde han?
At Martha og jeg...
At Martha og jeg har et forhold.
Det havde fru Tilford sagt.
- Har du fortalt dem det? - Ja.
- Er du syg? - Du ved godt, jeg ikke er syg.
Hvorfor gjorde du det så?
Fordi det er sandt.
Så tror De altså på det?
De skøre, gamle kvindemenneske.
Så det var dig, der sagde det? Vidste du, hvad du sagde?
I burde ikke være kommet hertil.
Jeg vil ikke pege fingre, og I skal ikke pege fingre ad mig.
Jeg vil hverken diskutere det med jer nu eller senere.
Hvad snakker hun om?
Hvor har De fået den ide fra?
Det her gavner ingen af os.
Gavner det ingen af os?
Hør her. Det er vores liv, De har sat på spil. Vores liv.
Det er alvorligt for os. Forstår De ikke det?
Jo, og jeg kan også forstå en hel masse andet.
I har sat børnenes liv på spil. Det var derfor, jeg måtte stoppe jer.
Jeg ved godt, hvor alvorligt det her er for jer.
- Hvor alvorligt det er for os alle. - Det tvivler jeg på.
I ville vide, om jeg stod bag.
Nu ved I det. Det var mig. Lad os lade det være ved det.
I er ikke velkomne i mit hjem.
Jeg beklager, at det her skulle overgå dig.
- Amelia, du har gjort noget frygteligt. - Jeg var nødt til det.
Jeg gjorde det først, da jeg var sikker.
Det er måske nok deres egen sag, hvad de er.
Men det er langt mere end som så, når der er børn indblandet.
Men det passer jo ikke. Ikke et eneste ord af det er sandt.
Hvad er det, vi står her og forsvarer os imod?
Ingenting. En løgn. En enorm, frygtelig løgn.
Det kan jeg desværre ikke få mig selv til at tro.
De skal ikke tro, at De kan slippe af sted med at hviske Deres løgne.
De har løjet, og det skal alle have at vide.
De skal få lov til at skrige det.
Og det kan De få lov til at gøre i retten.
I morgen, fru Tilford, har De en injuriesag på halsen.
Det må De ikke gøre, frøken Dobie.
Det skræmmer Dem, ikke sandt?
Jo, på jeres vegne, for det vil ikke give jer andet end smerte.
I burde ikke være kommet her og have råbt op om det.
Det ville være himmelråbende dumt at gøre det offentligt.
Det er det allerede.
For fem timer siden passede vi vores eget liv.
Nu har vi ikke andet end det smuds, De har skabt.
Det smuds, I selv har skabt.
Det er jeres egen sag.
Tag den bort. Jeg forstår den ikke.
Jeg vil ikke tage del i den. Få den væk herfra.
Rens ud i dit hjem, Joseph, med tiden vil du indse dit held.
Du har ingenting forstået.
De er mine venner.
Når vi renser ud, renser vi alle tre ud sammen.
Måske skulle vi rense ud i Deres hus, fru Tilford.
Hvor er Mary?
Under ingen omstændigheder.
Så det er dér, De har det fra.
Hvordan kan De tro på et barn, der siger den slags?
Hvordan skulle et barn på den alder kende til den slags?
- Hun har næppe fundet på det. - Hun har altid været uartig.
Nu kan det være nok.
Jeg ønskede blot at få børnene væk. Nu er det klaret.
I har været i mit hjem længe nok.
Forsvind.
De meget unge syndere og de meget gamle syndere.
Lad os tage hjem.
Når tre menneskers liv ligger foran dig, så du kan skære dem i stykker,
så er det eneste hæderlige at give dem en chance for at overleve.
Den chance vil vi have. Hvis du er hæderlig, får vi den.
Sid ned, min ven.
Jeg vil fortælle dig noget.
Alle lyver. Af og til er de nødt til det, andre gange ikke.
Jeg har løjet af forskellige grunde.
Men oftest har det været sådan,
at hvis jeg kunne have gjort det om, ville jeg have talt sandt.
Jeg vil stille dig et spørgsmål.
Inden du svarer på spørgsmålet, skal du vide, at hvis du...
Hvis du har begået en fejl, må du gribe chancen og indrømme det.
Du bliver ikke straffet.
- Forstår du det? - Ja, fætter Joe.
Fortalte du din bedstemor sandheden, den skinbarlige sandhed,
om frøkenerne Wright og Dobie?
Ja, fætter Joe.
Vi er ikke færdige, Amelia.
Hvorfor kan du ikke lide frøkenerne?
Det er dem, der ikke kan lide mig. De straffer mig altid for alting.
- Hvorfor tror du, de gør det? - Fordi de...
Fortæl, hvorfor du blev straffet.
Peggy og Evelyn hørte noget, og det gik ud over mig.
- Det passer ikke. - Hvad hørte de, Mary?
Fru Mortar sagde til frøken Dobie, at der var noget underligt ved hende.
Hun sagde, hun havde en underlig fornemmelse.
Fru Mortar sagde, det var unaturligt.
- Det var derfor, vi blev straffet. - Det var ikke derfor.
Min tante er dum. Det, hun sagde, var grimt.
Men hun ville bare genere mig. Der lå ikke mere i det.
- Hvad tror du, fru Mortar mente? - Stop så, Joseph.
Det ved jeg ikke.
Men pigerne talte om, at frøken Wright var hos frøken Dobie hele natten.
Og der skete mærkelige ting.
Vi hørte nogle underlige lyde. Og jeg blev bange.
- Hold mund! - Ikke endnu.
Hvad hørte du mere? Hvad så du?
Det ved jeg ikke. Bare noget.
Hvad for noget?
- Det ved jeg ikke. - Ved hun det ikke?
- Jeg så masser. - Hvad?
En nat var de inde hos frøken Dobie.
Jeg kiggede gennem nøglehullet, og de kyssede og...
- Som jeg fortalte dig. - Det barn er...
Spørg lige igen, hvordan hun så os.
Jeg bukkede mig ned til nøglehullet.
Min dør har ikke noget nøglehul.
Det var ikke hendes værelse. Det var frøken Wrights.
- Hvordan vidste du, de var der? - Jeg har jo sagt, at vi hørte dem.
Alle hørte dem.
Mit værelse ligger i den anden af huset. De kan intet have hørt.
Mary, hvorfor sagde du, at du så dem gennem nøglehullet?
Jeg er forvirret. Alle råber ad mig. Jeg så dem altså. Jeg så dem.
Mary, nu vil jeg høre sandheden. Uanset hvad den er.
Nu er vi færdige. Der er ryddet ud i dit hus.
- Lad os nu gå hjem. - Vent lidt.
Hold op med at græde, Mary. Fortæl sandheden.
Udmærket.
Det var Rosalie, der så dem.
Hun fortalte os det hele.
Jeg sagde, det var mig, så jeg ikke skulle sladre om Rosalie.
Spørg selv Rosalie.
Hun sagde, døren stod åben. Hun fortalte os det hele.
Agatha.
Hent Rosalie.
De får løn som forskyldt, fru Tilford.
Jeg er ikke sikker længere.
Måske får jeg løn som forskyldt.
Mary siger, der er blevet snakket en del om frøken Wright og frøken Dobie.
Er det sandt?
Jeg ved ikke, hvad De mener.
At I piger har snakket om nogle ting.
Hvad for nogle ting?
Hvad blev der snakket om, Rosalie?
- Du skal ikke være bange. - Jeg ved ikke, hvad hun mener.
Mary har fortalt sin bedstemor, at visse ting har undret jer piger.
I særdeleshed dig.
Regning undrer mig.
- Jeg er nok bare ikke så god til det. - Det var ikke det, hun mente.
Mary siger, at du har sagt til hende,
at du har set nogle ting finde sted
mellem frøken Dobie og mig sent om natten.
At du engang så os på mit værelse, da døren stod åben.
Frøken Wright, det passer ikke.
Det har jeg aldrig sagt noget om.
Jo, du gjorde. Du fortalte os om det, du havde set.
Jeg kan huske, det var den dag, Helen Burtons armbånd...
- Det passer ikke. - Den dag Helens armbånd blev stjålet.
Ingen vidste, hvem det var. Kan du ikke huske det?
Helen sagde, at hvis hendes mor fandt ud af, hvem det var,
så ville hun ringe til politiet og fa tyven sat i fængsel.
Rosalie, der er ingen grund til tårer. Du må hjælpe os og fortælle sandheden.
Bedstemor.
Ja, ja, ja.
Jeg sagde det til Mary. Det, Mary siger, passer.
Jeg sagde det, jeg sagde det, jeg sagde det.
Det er koldt herinde.
Ja.
Hvad er klokken?
Det ved jeg ikke.
Jeg håbede, det var tid til, at jeg skulle i bad.
Tag det lidt før i dag.
Det kunne jeg ikke finde på.
Jeg glæder mig hele dagen til det bad.
Det får mig til at føle mig vigtig at vide, at der er noget, jeg skal.
Det er som at have en aftale.
Lad os gå ud.
Tage en spadseretur.
Tænk, hvis vi møder nogen?
Og hvad så?
Kom nu.
Vi gør det i morgen.
Vel gør vi ej.
Der har vi jo vores ven.
Jeg bankede, men ingen lukkede op.
Det sagde du også i sidste uge.
Tak. Farvel.
Hold op.
Jeg har otte fingre, ikke? Og to hoveder. Jeg er en vanskabning.
Martha, hvad laver vi egentlig her?
Det er, som om vi er i et mareridt, som vi ikke kan vågne op fra.
Du skal snart giftes. Så bliver det hele godt igen.
Det bliver en dejlig dag.
Det bliver også en rar dag for mig.
Hvad er der i vejen, Karen?
Der er ikke noget i vejen.
Jeg ved bare ikke, hvad jeg tænker længere.
Så er min officielle gerning vist gjort, doktor Cardin.
De ved, hvor stor pris vi har sat på at have Dem her.
Men hospitalet sponsoreres af folk, der er både geskæftige og gavmilde.
Tak for afskedssalutten.
Vi ved alle sammen, De ikke er skyldig i noget. Det handler om medskyldighed.
Jeg er sikker på, at hvis De afbrød forbindelsen til de to kvinder, så...
Undskyld.
Farvel.
Det kan ikke passe.
Så er jeg her.
Goddag, goddag, goddag.
Må jeg komme ind?
Min gamle stol.
Hvor er det godt at se jer.
Hvordan går det?
Det går fint.
- Hvordan har du det? - Jeg er lidt træt.
- Det var en lang rejse. - Naturligvis.
Trænger du til noget?
En kop te, men det skal du ikke tænke på.
Det gør ikke noget.
- Jeg tror faktisk... - Hvor har du været?
Martha, pas på temperamentet.
- Svar mig. - På turne. Det vidste du da godt.
Mest enkeltforestillinger, men vi havde også en frygtelig uge i Detroit.
Men teaterlivet har ændret sig.
Folk bryder sig ikke om seriøst skuespil.
Det var da interessant.
Er det noget, der går over?
Det ved jeg ikke. Jeg ved det virkelig ikke.
Jeg blev interviewet i San Francisco, og jeg sagde helt ærligt...
Jeg sagde, at vores kultur har ændret sig.
- Det er muligt. - Tror du? Hele vores kultur?
Det ville være interessant at høre om.
Hvorfor svarede du ikke på vores telegrammer?
Hvordan undgik du tilsigelsen?
Hvilken forskel gør det nu?
Karen har ret. Lad det nu være glemt.
Hvorfor nægtede du at komme tilbage og vidne for os?
Jeg var på turne. Det er en moralsk forpligtelse.
Jeg kunne ikke tage af sted. Tæppet skal jo gå op.
Lad os for guds skyld ikke fortsætte sådan her.
- Min kuffert står på stationen. - Tingene er anderledes nu, fru Mortar.
Det har du vel ikke hørt.
Selv om det har stået i alle landets aviser.
At vi tabte en injuriesag mod en kvinde ved navn Tilford,
som anklagede os for at have haft, hvad dommeren kaldte,
"syndigt seksuelt kendskab til hinanden".
På grund af kommentarer fremsat af en vis Lily Mortar mod sin niece.
En stor del af forsvarets sag var baseret på det faktum,
at fru Mortar ikke ville bekræfte, forklare eller benægte sine udtalelser.
Hun havde en moralsk forpligtelse over for teatret.
Det havde ikke gavnet nogen, hvis vi alle var blevet så ubehageligt berygtede.
Men jeg kan godt se, hvad I mener.
Men nu, jeg er her, skal jeg nok stå last og brast med jer.
Der går et tog klokken otte. Tag det.
Hele mit voksenliv har du tæret på mig.
Forsvind så, og kom ikke igen.
Hvordan kan du tale sådan til mig?
Fordi jeg hader dig. Jeg har altid hadet dig.
Gud vil straffe dig.
Det klarer Han fint.
Jeg venter ovenpå så længe.
En dag vil du fortryde, hvad du har sagt til mig.
Se, hvem vi har her. Du kommer et par uger for sent.
Er det dig? Du er vel nok trofast. Mange mænd havde ikke holdt ved.
- Du er vel nok en heldig pige, Karen. - Forsvind med dig.
Hvorfor er hun kommet tilbage?
Hun er flad.
Hold op, Martha. Hun er ikke det værd.
Vi giver hende nogle penge og sender hende væk.
- Hvorfor gør du sådan? - Hvad for noget?
Vender dig væk fra mig.
Jeg vendte mig ikke væk fra dig. Jeg skulle slukke min cigaret.
Hvis vi bliver her, bliver vi tossede.
Derfor skal vi ikke blive her længere. Jeg har lige solgt mit hus til Foster.
- Det kan du da ikke. - Vi skal giftes i den her uge.
I har to dage til at pakke sammen. Torsdag tager vi...
- Du kan ikke rejse. - Det er arrangeret.
Jeg har fundet et ledigt lægeembede på landet.
Det bliver hårdt, men hvis vi bor billigt, er der rigeligt til os alle tre.
Jeg tager ikke med, men jeg takker dig så inderligt.
Du skal da med. Vi vil have dig med.
Det bliver fint. Vi begynder på en frisk et nyt sted.
Du vil jo ikke rejse.
Nej, det vil jeg ikke. Det er her, jeg gerne vil være.
Du ville også gerne blive her.
Men det kan vi ikke. Vi flytter til et sted, hvor vi kan bo.
Joe har ret.
Men jeg rejser ikke. Det er bedst, hvis jeg bliver.
Hold op med det sludder.
Du kan rejse væk fra os senere, når du har et sted at rejse hen.
Er det i orden?
Det er i orden.
Jeg laver middag til os.
En afskedsmiddag, hvad det så end er. Noget lækkert.
Det er min skyld. Jeg har taget alt det fra dig, som du ønskede dig.
Hold op med at sige sådan noget.
Karen, der er mange her i verden, der sidder i en slem knibe.
Det gør vi tre tilfældigvis.
Vi kunne tærske langhalm på den knibe resten af livet.
Vi ville ende med ikke at have andet, fordi vi ikke ønskede andet.
Nu lægger vi hele balladen bag os.
Der skal ikke snakkes mere om, hvad der kunne eller burde være sket.
Undskyld. Det bliver godt, så snart vi kommer væk herfra.
Joe, jeg vil have et barn.
Måske om et års tid. Vi har ikke råd til det nu.
Men jeg vil ikke vente.
Du har altid villet have børn. Hvad er der sket?
Det her kan ikke blive ved. Du får alt til at betyde noget andet.
Ja, alle ord har fået en ny betydning.
Barn, kærlighed, ven, kvinde.
Der er ikke mange sikre ord tilbage.
Selv "ægteskab" har ikke den samme betydning længere.
Jo, for mig, og også for dig, hvis...
- Hvis hvad? - Hvis du ikke slæber fortiden med os.
Den vil følge os, hvor vi end går hen. Vi kan ikke slippe fra den.
Det kan et nyt hjem ikke ændre på.
Det vil ikke fungere, Joe.
- Hvad vil ikke fungere? - Vores forhold.
Det må du ikke sige. Så begynder du at tro på det.
Sig det, Joe. Fortæl mig, hvad du gerne vil vide.
- Jeg ved ikke, hvad du taler om. - Jo, du gør.
Sig det nu, Joe. Spørg mig om det.
Jeg har intet at spørge om.
Udmærket. Er det... Var der noget...
Nej, Martha og jeg har aldrig rørt hinanden.
Det gør ikke noget. Det var godt, du spurgte.
I guder, hvad er der sket med mig?
Undskyld, skat. Jeg har aldrig troet, det var sandt.
Nej, selvfølgelig har du ikke det, men du begyndte at tvivle.
Så begyndte du at spekulere.
Du har været en god, trofast ven. Du skal ikke skamme dig over det.
Om det så var godt eller skidt, så har jeg spurgt, og du har svaret.
Lad os nu se fremad.
- Tror du på mig? - Selvfølgelig tror jeg på dig.
Ja, det gør du måske.
Men jeg kan aldrig være sikker på det.
Det hjælper ikke at sige det igen.
Det betyder ikke noget. Jeg ved kun, at jeg vil frygte, at du ikke gjorde det.
Det er sådan, det ville blive. Det ville hjemsøge os.
Vi ville aldrig kunne leve ordentligt på den måde. Det ved du da.
- Jeg vidste ikke, hvad jeg spurgte om. - Du kan ikke gøre for det.
Det ville være et mirakel, hvis giften ikke også havde ramt dig.
Men rejs nu væk et stykke tid.
Rejs fra mig og kærlighed og medlidenhed
og alt det andet, der ødelægger folk.
Rejs væk alene. Jeg gør det samme.
Så vil jeg indse det efter et stykke tid.
Og det vil du også, og så får vi se.
Gør det nu, Joe.
Jeg behøver ikke indse noget. Et par uger gør ingen forskel.
Kom nu.
Jeg vil ikke rejse.
Tag nu af sted, skat.
Hvad gør du så?
Jeg skal nok klare mig.
Tag nu af sted, skat.
Hvis det er det, du ønsker.
Det er det.
Jeg vender tilbage.
Jeg vender snart tilbage.
Det tror jeg ikke.
Stå stille.
Du har nerverne uden på tøjet. Hvad er der?
- Jeg sov ikke så godt i nat. - Du skal jo også starte i en ny skole.
Doris Tanner synes, Elmhurst er vidunderlig.
Doris Tanner er bare vild med at ride. De laver ikke andet på Elmhurst.
Du får masser af nye venner.
Så går du ikke og hænger ligesom sidste sommer.
Hvad er alt det her for noget?
Min pudderdåse. Jeg har ledt overalt efter...
Hvis ring er det her?
Og tørklædet og handskerne...
"Tillykke, Helen."
Hun tvang mig til det.
Hun prøver bare at skyde skylden på mig.
Hold din mund.
Kom her.
Jeg har det fint.
Jeg får det altid bedre af at lave mad.
Vi må hellere fodre hertuginden. Selv gribbe har brug for mad.
Jeg har bagt kage. Og ved du hvad? Jeg fandt en flaske vin.
Vi får en dejlig middag.
Hvor er Joe?
Han er gået.
Ud til en patient? Kommer han til middagstid?
Nej.
Så må middagen vente på ham.
Hvad er der i vejen, Karen?
Han kommer ikke tilbage mere.
Kommer han ikke tilbage mere i aften?
Han kommer slet ikke tilbage.
Hvad er der sket? Karen, hvad er der sket?
Han troede, det var sandt.
Det kan ikke passe.
Hvad er det for snak? Det kan ikke passe.
Okay da.
Sagde du ikke, det ikke passede?
Jo.
Troede han ikke på dig?
Det gjorde han måske nok.
Hvad er det så, du har gjort?
Hvad mener du med, at han måske nok troede på dig?
Jeg vil ikke tale om det, Martha. Det er forbi.
Jeg var så glad på dine vegne.
Hvad er der gået af os?
Hvad der end skete, så gå tilbage til Joe, Karen.
Det her er for meget for dig.
Hold op med at tale om det, Martha.
Lad os pakke og tage væk. Vi tager toget i morgen.
- Hvorhen? - Et eller andet sted må vi kunne være.
Jeg ved ikke, hvor det skulle være.
Alle kender os. Vi har været berømte.
Det er ikke en ny synd, vi har begået. Ikke alle er blevet knust af den.
Ikke dem, der har troet på det.
Der har ønsket det.
Dem, der selv har valgt det.
Sådan er vi ikke.
Det må være helt anderledes.
Vi elsker ikke hinanden.
Vel har vi da stået hinanden nær. Jeg har elsket dig som en ven.
Som tusindvis af andre kvinder føler for andre kvinder.
Jeg fryser.
Du var en kær ven, som jeg elskede. Ikke andet.
Det kan der ikke være noget galt i.
Det er helt naturligt, at jeg er glad for dig.
Vi har kendt hinanden, fra vi var 17, og jeg har altid tænkt...
Hvorfor siger du alt det her?
Fordi jeg faktisk elsker dig.
Selvfølgelig. Jeg elsker også dig.
Måske elsker jeg dig på den måde, som de siger, jeg elsker dig.
Hør på mig.
Jeg har elsket dig, sådan som de sagde.
Der har altid været noget galt.
Altid. Lige så længe, jeg kan huske.
Men jeg har aldrig vidst, hvad det var før nu.
Hold så op, Martha.
Stop den vanvidssnak.
Du er bare bange for at høre det. Men jeg er mere bange, end du er.
- Jeg vil ikke høre mere. - Du er nødt til at få det at vide.
Jeg er nødt til at fortælle det. Jeg kan ikke holde det for mig selv.
- Jeg er skyldig. - Du er ikke skyldig i noget som helst.
Det har jeg også sagt til mig selv siden den aften, jeg hørte barnet sige det.
Jeg ligger i sengen nat efter nat og beder til, at det ikke er sandt.
Men nu ved jeg det. Det er der.
Jeg ved ikke hvordan, det er sket, og jeg ved ikke hvorfor.
Men jeg elskede dig. Jeg elsker dig.
Jeg afskyede dine ægteskabsplaner.
Måske fordi jeg ville have dig. Måske har jeg altid villet have dig.
Før kunne jeg ikke sætte fingeren på det,
men måske har det været der, siden vi mødtes.
Men det passer jo overhovedet ikke.
Vi har aldrig tænkt på hinanden på den måde.
Nej, selvfølgelig har du ikke det. Men hvem siger, jeg ikke har det?
Jeg har aldrig følt sådan her for nogen anden end dig.
Jeg har aldrig elsket en mand.
Jeg har aldrig før forstået hvorfor.
Måske er det derfor.
Martha, du er træt og udkørt.
Det er spøjst. Jeg er helt forvirret.
Der er noget inde i en,
og man kender intet til det, fordi man ikke ved, det er der.
En aften keder en lille pige sig og fortæller en løgnehistorie.
Og for første gang ser man det.
Man spørger sig selv: "Så hun det? Fornemmede hun det?"
Hun kunne have løjet om hvad som helst. Hun var bare ude på...
Men hvorfor lige denne løgn? Hun fandt den løgn, der havde et gran af sandhed.
Kan du ikke se det?
Jeg kan ikke holde ud, at du rører mig. Jeg kan ikke holde ud, at du ser på mig.
Det hele er min skyld.
Jeg har ødelagt dit liv, og jeg har ødelagt mit eget.
Jeg sværger, at jeg ikke vidste det. Det var ikke med vilje.
Jeg føler mig så forbandet beskidt, jeg kan ikke holde det ud længere.
Der er noget, jeg må fortælle jer.
Vær sød at lade mig komme ind.
I er nødt til at høre på mig.
Mary og Rosalie Wells har indrømmet, at det hele var løgn.
Der er mere at fortælle.
Jeg forsøgte at ringe til Joe. Han ville ikke svare.
Men jeg har talt med dommer Potter.
Han vil afholde en høring og omstøde dommen.
Der vil komme en offentlig undskyldning og en forklaring i avisen.
I vil naturligvis modtage fuld skadeserstatning.
Samt alt andet I, vil være så venlige at modtage fra mig.
Så De er her altså for at lette Deres samvittighed.
En offentlig undskyldning og erstatning, og så kan De sove roligt.
Men De finder ikke hvile. De er kommet til det forkerte sted.
Vi ønsker intet fra Dem, fru Tilford.
Jeg kan ikke betale mig fra mit samvittighedsnag.
Det er ikke derfor, jeg er kommet, det sværger jeg ved Gud.
Der må da være noget, jeg kan gøre.
Er der ikke?
Vær søde at hjælpe mig.
Hjælpe Dem?
Vær venlig at gå, fru Tilford. De er ikke velkommen her.
Martha, jeg rejser væk for at begynde forfra.
Vil du følge med?
Nu kan vi få arbejde.
Tak, Karen.
Lad os tale om det i morgen.
Jeg vil gerne sove nu.
Martha!
Karen, er Martha hos dig?
Hendes dør er låst. Jeg forstår det ikke.
Herren velsigne dig og bevare dig og lade sit ansigt lyse over dig
og give dig fred, både nu og i det hinsides.
Farvel, Martha. Jeg vil savne dig af hele mit hjerte.
Tekstet af Visiontext
DA